LETNÍ CYKLOAKCE KRAJEM RYBNÍKŮ

TŘEBOŇ 10. - 17. 8. 2013

Vyprávění dvou účastníků letošního cyklistického putování krajem rybníků, potvrzuje známou pravdu, že když dva dělají totéž, není to totéž. Každý si pamatujeme situace a zážitky, které na nás nejvíce zapůsobily, občas nám z paměti něco úplně vypadne. Ať tak či onak, jisté je, že jsme strávili sedm příjemných dní v líbezné jihočeské krajině v okolí krásného starobylého města Třeboň. Mimo jiné i díky nebývalé vstřícnosti a laskavé ochotě majitelů penzionu Na Kopečku - manželů Masopustových a nečekanému a milému pozvání na „něco dobrého“ majitelkou restaurace Pod Kopečkem – paní Ivanou Schrötterovou.

Ale teď dejme slovo účastníkům akce - Míše Málkové a Jirkovi Bidovskému.

Míša
Letošní cykloakce se konala na dost krásném místě v Třeboni. Jmenovalo se to Na Kopečku. Paní profesorka Wagnerová a ostatní (Mirka, Leoš) jeli vlakem, já s Lenkou a Michalem jsme jeli autem s panem Bidovským. Cestou jsme se stavovali v Táboře pro Jirku, protože tam byl zrovna na chalupě. Na přivítanou nám pan majitel nachystal na stůl dobré broskvičky. Krásně jsme si pochutnali. Po ubytování v příjemných pokojích se ještě jelo chvíli na malou projížďku na kolech, kdo nechtěl jet, mohl jít pěšky. Po večeři se pak ještě chvíli hrály hry, kolem desáté se šlo spát.	

Jirka
Letošní cykloakce se konala v krásné a téměř  bezkopcovité krajině v Třeboni. Po příjezdu jsme se vydali prozkoumat okolí. Někteří nedočkavci si udělali zahřívací jízdu, zatímco ti zbývající se pěšky vydali do města na procházku, která skončila v hospůdce Pod Kopečkem. Večer jsme pak jako obvykle hráli hry. Tento večer skončil nezvykle brzy, neboť i noční tvorové šli brzy spát.

Míša
Druhý den po snídani, která byla dost dobře panem Bidovským nachystána, jsme vyrazili na kolech k pomníku Emy Destinové. Tam nám paní profesorka přečetla, jaký měla zpěvačka život. Viděli jsme tam několik svíček a květin. Po přečtení těchto krásných vět jsme pak jeli do restaurace na dobrý oběd. Musím říct, že pokaždé když jsme jeli na oběd, všichni byli nadšení. Po obědě se jelo k Rožmberku, kde jsme se něco dozvěděli o rybníkářství a o Jakubovi Krčínovi. Cesta mi nepřipadala ani tak náročná. Poté se jelo do Třeboně, kde si každý dal zmrzlinu. Já si dala čokoládovou a straciatelu. Po tomto vynikajícím osvěžení se jelo zpátky na Kopeček. Po večeři se hrály hry, nejvíce karty a občas i Tik-Tak. 

Jirka
Druhého dne jsme se vydali, již všichni, na kolech kolem Schwarzenberské hrobky přes Opatovický mlýn a Brannou do Kojákovic. Tam jsme navštívili Muzeum, kde jsme se vedle prohlídky místností a různých zajímavostí poprvé setkali s historickou postavou Petrem Vokem z Rožmberka, který nás na této akci dost provázel. Žil na přelomu 16. a17. století a kromě toho, že vlastnil rozsáhlé panství právě v Jižních Čechách a byl posledním z tohoto rodu, si také dost užíval radovánek a pití. Nelze popřít, že i my jsme se, samozřejmě rozumně a v mnohem menší míře, řídili jeho příkladem. Dále jsme drandili přes Hrachoviště a Brannou, kde jsme zastavili na oběd. V Třeboni ještě proběhlo první zmrzlinové zastavení v cukrárně na Masarykově náměstí - sladké chvilky musí být. Večer při hrách jsme ale tentokrát všichni byli svěží.

Jirka
Příštího dne jsme opět vyrazili na kolech. První zastávka byla u rybníku Rožmberk, o němž jsme se dozvěděli mnoho zajímavostí (včetně matematických údajů) a prohlédli si obrovské stromy, které toto místo obklopují. Přemístili jsme se přes Starou Hlínu k pomníku Emy Destinnové. Následoval nepostradatelný oběd a cesta podél vodního kanálu prastarými dubovými alejemi. Ve chvíli odpočinku jsme si užili spoustu legrace na jednom z mála zdejších kopečků. Když mi ho totiž Michal chtěl ukázat, zhrozil se sestupu. Obešli jsme ho tedy a vystoupili na něj opačnou cestou, tedy nahoru, přičemž jsem vlastně vedl já Michala. Po návratu a krátkém odpočinku se podávala večeře (výborné špagety) a pak jsme společně strávili další příjemný večer.

Míša
V úterý se konal odpočinkový den, jelo se autobusem do Jindřichova Hradce, kde jsme byli na prohlídce zámku. Líbilo se mi, jak nám paní průvodkyně všechno hezky popsala a jak nám hodně řekla o rodu, který zde panoval: Rožmberkové a Schwarzenberkové. Po prohlídce a po obědě se šlo na věž, která měla 148 schodů. Byla z ní dost hezká vyhlídka na město, takže se udělalo i pár snímků. Po sestupu z věže jsme se šli chvíli projít k fontáně a pak na autobus, který nás z Hradce odvezl zpátky do Třeboně. Po tomto hezkém výletu se dělala večeře - dobré topinky. Po večeři jsem šla pomáhat s mytím a utíráním nádobí. Potom nám paní profesorka četla o Třeboni a o historických postavách, které zde žily - Jakub Krčín a Petr Vok. Po tomto hezkém počteníčku se opět hrály hry, já jsem bohužel musela jít spát v obvyklou dobu.	

Jirka
V úterý jsme se vydali bez kol autobusem do Jindřichova Hradce. Zde byla nejprve zastávka na náměstí, kde jsme strávili chvilku posloucháním živého zpěvu a hry na kytaru. Dalším bodem programu byla prohlídka zámku a samozřejmě nemohlo chybět ani doplnění fyzických sil, což se nám posléze hodilo při výstupu na věž kostela Nanebevzetí Panny Marie. Zaměstnán počítáním schodů, musel jsem dávat dobrý pozor, abych při výstupu a sestupu po velmi úzkém schodišti zůstal celý. Po „velmi náročné“ cestě autobusem jsme k večeři chroupali skvělé topinky a pak si procvičovali svou slovní zásobu při hře zvané TIK-TAK.

Míša
Ve středu se konal výlet a procházka po Třeboni. Nejprve jsme šli do zámku, kde nám paní průvodkyně řekla něco o rodu Schwarzenberků, ale zejména o Petru Vokovi, který zde žil. Po prohlídce se šlo na oběd a po něm na radniční věž, která měla 100 schodů. Pánové se poté vydali do bazénu a my holky nakoupit a pak na pohár do hospůdky Pod Kopečkem blízko našeho ubytování. Já jsem si dala pohár se žvýkačkovou zmrzlinou. Nevíme, jak se to stalo, ale ty poháry jsme dostali jako dar od paní majitelky, takže jsme nic nemuseli platit. Všichni jsme z toho byli vedle. Večer následovalo opékání buřtů. Po dobrých buřtech jsme si dali chvíli hry. 

Jirka
Středa  - zřejmě nejlepší den - začala po snídani „úvodní hodinou“ o již zmíněném Petru Vokovi, s nímž jsme se toho dne znovu setkali v třeboňském zámku. Kromě prohlídky zámku jsme se také podívali do zámecké zahrady, která je PLNÁ ZAJÍMAVÝCH A KRÁSNÝCH SOCH! U nich jsme se fotili a užili si přitom plno legrace. Po občerstvení se konal výstup na věž bývalé radnice. Poté bylo na programu koupání ve slaném a poměrně mělkém bazénu lázní Aurora.  Příjemné chvíle nám poskytovala nejen skluzavka, nýbrž i proud, který nás nevybíravě unášel, kam se mu zachtělo, masáže a konečně plavání. Toto příjemné odpoledne bylo završeno zmrzlinou a posezením, jež znamenalo další zábavu. Večer byl opětovně věnován společným hrám. Kromě toho jsme si udělali také táborák.

Jirka
Příštího dne jsme si „vychutnali“ další jízdu na kole. Byla to jízda kolem Zlaté stoky dobrodružnou lesní cestou, kde kola pěkně drncala a pohupovala se, kolem  rybníku Rožmberk a dále do Lužnice, Lomnice a Smržova (oběd), zpět kolem rybníku Dvořiště přes Slověnce, Dunajovice a Břilici do Třeboně. Zde byly ještě dvě zastávky: první opět zmrzlinová na Masarykově náměstí, druhá na Pergole. Tam jsem zjistil, že přicházím na chuť třeboňskému Regentu. Večer jsme byli „zkoušeni“, hráli jsme totiž kvízy, zaměřené na vědomosti.

Míša
V pátek jsme jeli na zajímavý prohlídku do Schwarzenberské hrobky. Nejprve jsme si mohli prohlédnout hezky ozdobená zábradlí, která se zde nacházela. Pak jsem se trochu bála, když nám paní průvodkyně popisovala všechny mrtvé z tohoto rodu. Tento den jsme si toho užili - cestou jsme narazili na vzpěradla, takže o hodinu cvičení a tělocviku nepřišel nikdo. Pak jsme měli velmi vynikající dobrodružnou cestu, kde jsme projížděli s tandemy přes řeku, někteří to jeli také několikrát. Po návratu do Třeboně jsme ještě na kolech jeli do Staré Hlíny, kam jsme byli pozvání na dobrou závěrečnou večeři. Celý náš stůl si dal dobré kapří hranolky. Večer nám majitel domku, kde jsme byli ubytováni, ukázal svého moc hezkého pejska, kterého jsme si mohli pohladit. Lerinka byla opravdu velmi klidná. Ještě před tím nám paní Wagnerová rozdala hezké diplomy, na kterých byla napsána pochvala za celý náš cyklistický pobyt. 

Jirka
V pátek nám hrůzou mohly vstávat vlasy na hlavě, protože naše kroky vedly do hrobky a do podzemí. Bylo to spojeno s výkladem o osudech příslušníků rodu Schwarzenberků. Poté, co jsme se „vzpamatovali z utrpěného šoku“, nasedli jsme na kola, abychom se naposledy projeli. Cestou jsme si mimo jiné zacvičili s činkami a udělali si společné fotky, což se opět neobešlo bez legrace. Nakonec jsme se potřetí zastavili  na Pergole  a projížďku zakončili v rybí restauraci U Coufala v Nové Hlíně, kde se konala závěrečná výborná večeře.

Míša
V sobotu po snídani jsme ještě navštívili místní třeboňský pivovar, takže cyklistický týden byl pro některé uzavřen dobrým popitím místního piva. Po hezké prohlídce jsme byli pozváni na oběd k paní do známé restaurace Pod Kopečkem. Já si objednala dobré ovocné knedlíky. Kromě toho všichni dostali jako moučník výborný štrúdl, takže oběd vůbec neměl chybu. Pak pan Bidovský zajel pro auto a nastalo bohužel loučení a odjezd do Prahy. Samotné se mi do Prahy nechtělo, ale vše jednou končí!

Jirka
Ještě však nebyl všemu konec. V sobotu nás na závěr čekal třeboňský pivovar. Ochutnávka 12stupňového světlého a 13stupňového polotmavého Regenta však ne pro všechny měla příznivé následky. Poslední tečkou byl závěrečný oběd, pak už následoval nevyhnutelný konec. Jako vždy byl i tento cyklotýden přeplněn novými poznatky a spoustou krásných zážitků a legrace.